-Galleycat? -Gawker.
Han har redan varit ute två gånger.
Jack Baumans kontor. Hej, Morgan.
Jag tror säkert att han läste dem. Jag tyckte att det var fantastiskt.
Tack för att du kom. Kan vi gå igenom min dag när du har tid?
Han vill säkert prata med dig, men han sitter i möte nu.
Och glöm inte att boka om min tid hos terapeuten.
-Du måste ta hand om ett släpp till. -Det är väl inget på gång nu?
Det gäller den elektroniska utgåvan av "Waking Eyes", en ny upplaga.
-Skulle inte den komma ut nästa höst? -Han ska vara med på Charlie Rose.
-Du är perfekt för det jobbet. -Va?
-Din pappa är ju Milans agent. -Ja, men...
Jag har fått utkastet, så kontakta PR-avdelningen, så kan vi prata sen.
Alice? Det är inte så glamoröst, men jag förlitar mig på dig.
"Waking Eyes" är bästsäljaren på vår backlist.
Okej, jag kan läsa det där manuset du har tjatat på mig om.
Lovar du? Karen Malone. Det är det bästa jag har läst sen jag kom hit.
Jag ska läsa det.-Alan Mitchell. Upptagen? Han kan dra åt helvete.
Nej, jag vill inte lämna ett meddelande.
-Läser du manuset i veckan, då? -Ja.
Hej. har du hand om "Waking Eyes"-släppet?
-Visste du att de flyttade fram den? -Ja.
Den fick mig att börja älska böcker. Jag identifierade mig med henne.
Gjorde inte du det? Alice?
Hej, vännen. Har du kul? Hälsa på alla.
Alice skrev en jättefin novell förra veckan. Hon kommer att göra succé.
Det här är Milan Daneker. -Det här är min dotter, Alice.
-Hej. -Angenämt.
Han upptäcktes av din mor. Han har skrivit en bra bok...
-...som ska bli en storsäljare. -Ja, tack.
Du måste träffa Anette från Times Book Review.
Hon undvek de konstlade skratten och de själlösa samtalen.
-Om hon bara kunde... -Ursäkta.
-Jag såg mig bara omkring, och jag... -Det är okej.
Får jag? Är det säkert?
Hur är det att växa upp så här?
-Lite ensamt. -Jo, jag tänkte väl det. Ja...
Och du är också författare?
-Jag vet inte. -Jag läser gärna din novell.
-Det är ingenting. -Låt mig avgöra det.
Jag måste...
Okej.
Om hon bara kunde göra sig liten nog.
Fullständigt ordinär.
-Förlåt. -Här kommer hon, sen som vanligt.
Vi pratade just om den där nya filmen med... Han som alla pratar om.
-Har du sett den? -Ja, förra helgen.
-Och? -Vi gillade den faktiskt.
Var du inte smartare än så?-Alice fick ett författarpris som 16-åring.
Vi vill beställa.-Vad vill du ha? Ta oxkinden.-Hon tar oxkinden.
-Pasta alla puttanesca. -Nej, ta kycklingen.-Maya?
-Hon tar en varm smörgås. -En halv portion bläckfiskringar...
...och pommes frites. En hel portion, förresten. Ungar älskar friterat.
-Skål för dig, kompis. -Vad firar vi?
Bokhandlarna älskar boken. Den har fått ett fantastiskt rykte.
-Grattis. -Tack så mycket.
-Jag älskar att se dig äta. -Jag vet.
Ja, du bjuder honom på middag varje dag.
-Det ser jättegott ut. -Skål för mig.
Jag upptäcker författare, utvecklar dem i åratal, och sen stjäl du dem.
-Du rådde mig att skaffa en ny agent. -Branschpressen är positiv.
Milan har börjat skriva på nästa bok. Eller hur?
-Ja. -Jag pratar med dig.
-Du är full. -Dra åt helvete.
Ditt ordförråd är enastående.
-Dra åt helvete. -Det har du redan sagt.
-Svordomarna lärde jag mig först. -Vem lärde dig engelska?
Grannpojken.
-Ursäkta mig, jag går till damernas. -Visst var det gott?
Jättegott.
Hur var din?
-Hej, jag ska träffa Jack Bauman. -Ja, det är bara att gå in.
Herregud, se på dig! Hej!
Vad gör du här?
-Lämnar utkastet till nästa bok. -Vi kunde ha skickat nån.
-Det är väl bättre att komma själv? -Grattis.-Äntligen nåt läsvärt.
Kom in på kontoret.
Det var alldeles för länge sen.
-Vart tog du vägen? -Jag kommer!
Releasefest för "Waking Eyes"
Tisdagen den 16 juli, kl. 20.00.
-Alice, var ska jag äta lunch? -Chez Louis, klockan ett.
-Om jag visste att du skulle komma... -Jag kanske kan äta lunch med Alice?
-Va? -För att fira.
-Jag kan inte. Jag måste... -Du måste ju äta.
Ni kan prata om marknadsföringen. -Det gör hon så gärna.
Snälla?
-Hur är det? -Bra.
Bra.
Så du har alltså hand om den nya upplagan?
-Visst är det ironiskt? -Trevligt. Berätta om din dag.
Du vet. Skolan.
-Hur var din? -Du vet. Skrivande.
Bra att du kunde träffa mig. När får jag läsa din berättelse?
Det är inget märkvärdigt. De tryckte den för att de inte hade nåt annat.
Och de var rätt desperata.
Se så.
Den här raden... Det är precis så det känns-
-första gången man ser nån gång som man kanske älskar.
Du är en författare.
Hur går det med skrivandet?
-Jag skriver inte så mycket. -Synd.
Jag läste din nya författar- beskrivning. Du undervisar visst.
-Ja, och jag gillar det. -Det tror jag säkert.
Du var min första och bästa student.
Jag måste gå.
Alice, jag har saknat...
Varför sa du inte: "Den där grejen som hände för femton år sen"-
-"som du aldrig bad om ursäkt för, din jävel..."-Förlåt, Tyler.
Äsch, det är inget att hetsa upp sig för.
Han sårade dig. Du kan inte marknadsföra honom.
-Det är mitt jobb. -Var det inte att hitta bra böcker?
Säg det till Jack. Kan du hjälpa mig?
Vad skulle jag kunna bidra med?
-Du är en framgångsrik webbdesigner. -Alice...
Okej, någorlunda framgångsrik, men hennes bästa vän avgudar henne.
-Hon sumpade allt för att bli mamma. -Boken måste synas mer på nätet.
-Bra idé. -Sadie, jag klarar det inte ensam.
Du är en riktig skitstövel.
Tack.
Jag måste gå och tigga till mig lite radiotid. Hurra!
-Vad vill du göra när du fyller år? -Gömma mig i garderoben. Du lovade.
Ge mig en kram. Jag måste gå.
-Varför ska du alltid nån annanstans? -Stick och brinn.-Förlåt, Tyler.
-Hej då. -Ring mig sen.
Vill du ha lite?
Hallå?
Det var en graciös pas de deux, en hatets dans.
Han förringar henne, två, tre. Hon skriker, två, tre.
-Hallå? -Det är jag.
Det här är min nya berättelse. Jag är inte riktigt säker på slutet.
Det känns krystat, och delar av dialogen känns falsk.
-Har du en penna? -Här.
Tack.
Jag kan inte titta på.
-Är det där din läxa? -Ja. Hundra sidor historia.
Kom och sätt dig, så läser vi tillsammans.
-Det är bra. -Fullt med anmärkningar.
Det hade jag inte orkat göra om det inte var bra. Men det kan bli bättre.
Det är för abstrakt.
Det blir bara verkligt om man använder konkreta detaljer.
Titta här. För abstrakt.
Om du flyttar den där... Så där.
Vilka har material att dela ut inför nästa lektion?
-Får jag en frivillig till? -Jag har några nya sidor.
Alice?
Jag tänkte på ett supervapen som Xorgot-folket ska förgöra Jorden med.
Det behöver inte vara färdigt. Vi kanske kan hjälpa dig.
-Om hon inte har nånting... -Förlåt mig.
Okej, Josh, vad har utomjordingarna hittat på nu?
Oj, vilken utsikt.
Så vackert.
Kom här.
Berätta om din dag.
-Skolan. -Skolan?
-Det är samma sak varje dag. Urtrist. -För mig är det som en film.
Hejaklacksledare och spelare som håller hand med varandra. Inte?
Ingen håller hand längre. De får bara till det.
Får till det?
Och vi har inga hejaklacksledare. Vi har dräkter på oss, men...
-Dräkterna är kvar? -Ja.
-Min bästa vän Ruby blev precis goth. -Vadå? Goth?
Goth?
Du vet... Svart eyeliner och sönderrivna tröjor.
Hennes mamma skulle få spel, så hon gömmer kläderna på skolan.
-Och... -Ja?
Och?
-Vill du höra det här? -Ja .
Hon säger att hennes mamma inte vet vem hon är längre.
Ja...
-Fungerar torsdagar för dig? -Jag antar det.
Vi ses nästa torsdag.
Förlåt, jag vet att ni slösar bort värdefull barnvaktstid.
Jag vill bara äta framför teven och kladda ner mig.
-Det är din dag, så du bestämmer. -Tack.
Överraskning!
Jag visste att du skulle vilja gå hem.
Tack.-Jag ska döda dig.
Grattis på födelsedagen. När du har vant dig kommer du att gilla det.
-Hjälp henne att blåsa ut dem! -Ett, två, tre.
-Lite till. -En till!
Vad är det?
-Vad skriver du? -Min dagbok.
Få se.
-Jag vill lära känna dig. -Du får inte.
En sida.
Mitt hjärta bultar.
Jag måste resa mig upp.
En kyss.
Kom här.
-Förlåt. -Jag läste bara. Behöver du...?
Nej, jag ville bara gömma mig nånstans.
En vän bjöd in mig. Jag känner inte ens tjejen som fyller år.
Jaså? Grattis på födelsedagen.
Jag låtsas att jag inte behöver växa upp.
Kan jag hjälpa till på nåt sätt?
Kanske det.
-Japp. -Snyggt.
Vad läser du?
-Holden Caulfield i kvinnoform. -Ja, de säger det.
-Ingen favorit? -Nej.
Varför sitter du ensam i badrummet på din födelsedag och läser den?
-Jag jobbar. -Vad gör du?
-Det var en alldeles för vuxen fråga. -Du har rätt. Förlåt.
-Vill du ha? -Jajamänsan.
Har den äran i dag, har den äran i dag.
-Har den äran, kära... -Alice.
Har den äran i dag.
-Emmett. -Hej.
Hejsan.
Vad är det?
Du hade rätt, jag hade kul.
-Vad bra. -Hejsan.
-Tack för inbjudan. -Känner vi varandra?
Han var Robs rumskamrat. Fast jag träffade honom först.
-Festen för förstaårsstudenter. -Just det...
-College, alltså? Jag hjälper dig. -Tack.
-Ska jag hjälpa dig att städa? -Nej, vi fixar det här.
Återvinner du?
Det vill jag inte svara på.
-Och din mamma? -Hon var hemma med oss.
-Har du tvättsvampar? -Tyvärr.
De har varit gifta i 35 år. Ibland lyckligt gifta, ibland olyckligt.
De är onormalt normala.
Du är en nästan utdöd art. De borde avla på dig i fångenskap.
Förutom att du inte är miljörättsaktivist...
Hurdan är din familj?
Inte särskilt familjelik, antar jag.
-Och? -Helknäpp.
Det förklarar saken.
Tack.
Bara så du vet-jag är inte så mycket för knäppisar.
Jag ska ha det i åtanke.
-Du... -Hej.
Hej.
-Hur vill du ha kaffet? -Svart.
Kan jag ringa dig sen?
Medan han lekte gjorde jag inlägg på New Yorker Books-
-Paris Review, GalleyCat... Vad var det mer?
-Hur ska jag kunna tacka dig? -Fotmassage, kanske?
Inte för högt, Ty!
Alice växte upp och blev en fru och en mamma som alla andra.
Är det inte sorgligt?
Ja, men det hade varit sorgligare om det inte blev så.
Ditt ansikte är narigt. När man har fyllt 30 måste man använda hudkräm.
Kyssar. För mycket kyssande.
Säg aldrig nåt sånt till en gift kvinna.
-Emmett. -Jag anade det.
-Se på dig. -Vad är det?
-Det gläder mig. -Det är jätteläskigt.
-Och spännande. -Mamma!
-Herregud! -Mamma!
Alice! Jag måste hämta en kavaj. Den här låg i vardagsrummet.
Den är inte min.
Var kommer den ifrån? Den stinker!
-Jag tror att det är Milans. -Milans?
-Han var här i eftermiddags. -Kom han med ett nytt utkast?
Han kom för att träffa mig.
-Dig? -Ja. Han hjälper mig med skrivandet.
Va?
-Sen när då? -Ett tag sen.
Jaha...
Bättre mentor finns inte. Du har tur.
Visst.
Jag förväntar mig mycket av dig.
Hej då.
Kolla här. Den här kvinnan har inte röstat på 20 år.
Hon ser att hennes senator förordar hydraulisk spräckning-
-och lovar att jobba ideellt för hans motståndare.
Och den här killen... Jag älskar Söderns svordomar.
-Vet du att du är en fanatiker? -Ja. Förlåt.
-Vill du ha lite av min pakora? -Jag smakar gärna på din pakora.
Jag korrläste ditt inlägg, så du kan lägga upp det när du vill.
Jag är sist kvar, så jag går nu. Vi ses i morgon.
Hej då! Tack.
Det är kul att känna nån som faktiskt gillar sitt jobb.
-Jag ville bli författare som vuxen. -Är du det?
-Vuxen? -Nej. Skriver du?
-Nej. -Varför inte?
Jag väntar på att höra karaktörerna tala, men i stället hör jag en röst-
-som säger: "Det här är bara skit!"
Den rösten? Alla hör den rösten.
Det är samma röst som säger: "Hur kunde du säga så där, ditt pucko!"
-Alla hör den rösten. -Tror du det?
Ja. De flesta struntar bara i den.
Jaså? Och jag...ger bara efter.
Jaså?
Jag gillar tjejer som ger efter.
-Säger du det? -Ja.
God morgon. Nya omslaget? Kan du ringa upp Harold Blake?
-Har du läst Karens manus? -Inte än. Fisher-boken tar tid.
-Den här veckan? -Så snart jag kan.
Kolla om Milan sa nåt nytt i intervjun med pressavdelningen.
-Den här veckan? -Ursäkta?
Ja, just det. Jag måste prata med Harold nu.
Harold på linje ett!
"Generositet är författandets enda regel."
Regel nummer e generositet.
Du måste bjuda på dig själv. Jag har en present till dig.
En födelsedagspresent. Jag har skrivit en dikt till dig.
-Jag visste inte att du skrev lyrik. -Nej, men du inspirerade mig.
Kom.
-Vad tyckte du? -Den var fin.
Fin?
Jag har ett matteprov i morgon. Jag hatar det här.
-Alice? -Ingen fara.
Okej. Vad bra att du gillade dikten.
-Nåt vi kan använda? -Inget nytt.
Ring upp Susan på Simon och Schuster.
Förlåt.
-Kommer du nånsin i tid? -Nej, men du ska få de här.
Tack.
Alfred Marks började jobba i Vita huset när han var 28. Hurra.
-Louise van der... -Sluta!
-Vad är det? -Ägnar du dina söndagar åt sånt här?
Blir avundsjuk på andras liv?
Nej, det gör jag varje dag.
-Du vet väl att det är meningslöst? -Ja. Du får inte skriva här.
-Va? -Bara jag får skriva här.
-Men du skriver ju inte. -Tack för att du påpekade det.
Det finns inte ett visst antal ord i rummet som jag kan göra slut på.
Måste du vara så förståndig jämt? Det gör mig galen.
Tyst med dig.
Träffar du nån speciell?
Inte direkt.
Att skaffa barn är livets mest tillfredsställande upplevelse.
Ja...
Hur går det med skrivandet?
Du vet... Men jag läste en jättebra bok.
Jag försöker få Jack att läsa den. Du kanske kan ta en titt på den.
-Kanske träffa författaren? -Har Jack inte läst den?
Jag får honom att läsa den. Men du kanske kan träffa henne.
Hon heter Karen Malone. Hon har skrivit en fantastisk novell...
-Nej, jag tänker ringa honom. -Nej, det var inte så jag menade.
-Jag kan fixa det här. -Jag ville bara ha din åsikt.
-Okej. -Jag menar det. Ring honom inte.
Okej, jag lovar. -Hejsan, busunge! Har du kul?
Bra jobbat. -Alice, kan du stanna kvar?
Vill du ha pengarna tillbaka?
-Va? -Jag kan be dem göra ett undantag.
Jag försöker verkligen.
Anmäl dig igen när du känner dig redo.
Tack.
Jag vet, men det vore toppen om han kunde komma på releasefesten.
Nej, inget är bekräftat ännu, men... Ja, jag kan vänta.
-Jack Bauman? -Är ni väntad?
Karen Malone.
Hej, Karen. Jag heter Alice. Verkligen trevligt att träffas.
-Kan du säga till att jag är här? -Karen, kom in.
-Jack Bauman. Slå dig ned. -Alice!
Är jag sen? Jag sa ju att jag skulle fixa det.
Får jag bjuda dig på lunch efteråt? -Hejsan.
-Hej. -Hej.
Keith.
-Jag passar Tyler. -Jaha...
-Han sover middag. -Jag heter Alice.
Sadie är på yoga. Hon är tillbaka om en och en halv timme.
-Säg att jag var här. Hon kan ringa. -Visst.
-Jag kanske får titta till Tyler? -Visst, kom in.
Vilken härlig unge.
Vi läste den här på litteraturkunskapen i fjol.
-Jag läste inte ut den. -Du kan få den om du vill.
Den känns rätt gammal nu.
Vad är det?
-Vad fan gör du? -Vad gör du hemma?
Jag hoppade över avslappnings- övningen. Är det nån där inne?
-Keith, stick. -Okej.
-Du är skyldig mig 40... -Nu!
-Vad fan sysslar du med? -Jag vet inte.
Han är ju bara barnet. Om Tyler hade vaknat...
-Och Emmett, då? -Jag vet! Jag vet inte.
-Hej, älskling. -Mamma?-Tant Alice!
Alice måste gå nu.
Okej...
-Jag väntar på den där gästlistan. -Jag jobbar på den.
Du kunde ha sagt att du hade läst den.
Att vi ska ge ut den. Har inte pappa berättat det?
-Vem blir hennes redaktör? -Jag.
Det är inte din sorts bok. Det var jag som hittade henne!
Det är ju ditt jobb. Du hittar böckerna, och jag avgör om de duger.
Jag låter inte en oerfaren redaktör jobba med en oerfaren författare.
-Jag har jobbat här i två år. -Hur många böcker har du redigerat?
Jag skickar dig mina anteckningar. Inspelningen med Milan är i morgon.
Se till att han håller sig till "Waking Eyes."
Du är bäst.
Femton år sen. Du har skrivit sju romaner sen "Waking Eyes"-
-men ingen har fått samma ikonstatus.
-Nej, dessvärre inte. -Vad gör den så ihållande populär?
Alla har varit tonåring nån gång-
-och alla vet hur trasig man känner sig.
-Tänker du berätta din hemlighet nu? -Okej, men ingen får höra det här.
-Vad är det? -Jag måste gå.
Gå då.
Det är inte så viktigt.
-Frågan jag måste ställa... -Som jag nog redan har svarat på.
Hur kan en man i 40-årsåldern fånga hur det är att vara en tonårsflicka?
Det första stycket är självupptaget. 95 % av allt måste man skriva om.
Ännu en mening som avslutas med en preposition. Du misshandlar språket.
Det är ju jag som är invandraren.
Jag umgicks med en vän, och jag glömde.
Förlåt.
-Jag är här för att jag tror på dig. -Jag vet.
Kom här.
-Jag gör det för att jag älskar dig. -Jag vet.
Jag har träffat en pojke.
Det gläder mig. Jag vill att du ska vara lycklig.
Hur kan jag göra dig lycklig?
Det finns ingen mystisk flicka- allt är påhittat.
Jag gick runt i staden och lyssnade-
-på tunnelbanan, på caféer, på gatorna. Jag lyssnar fortfarande-
-för att se om flickorna har förändrats.
-Har de det? -En del saker förändras aldrig.
-Hej. -Hej. Vad tusan gör du här?
-Du måste gå, jag väntar besök. -En annan gång?
-Nej! -Varför inte?
Jag fyllde just 29, och jag måste ha fått en knäpp. Fan också!
-Hejsan. -Hej.
-Det här är Keith. -Jaha?
-Sadies barnvakt. -Ja.
Är du hennes make?
-Nej. -Keith skulle just gå.
Ja... Ledsen, kompis.
Jag köpte lite vin.
Alice?
Jag glömde den hos Sadie häromdagen.
-Och? -Jag sa att han fick låna den.
Före eller efter att du hade glömde den?
-Emmett... -Hade ni...?
Helvete!
Emmett, kan vi prata om det? Det var när jag fick höra om manuset.
Jag var väldigt upprörd.
Jag kommer aldrig att träffa honom igen.
Vi kan väl prata om det?
-Emmett... -Jag tänker inte bli knäpp, jag med.
-Pappa? -Kom och hälsa på Alana.
-Du måste vara Alice. -Hej.
Sätt dig. Alana är en fantastisk dirigent.
Kvinnor börjar göra stora framsteg inom det området.
-Hur blir det med Maya då? -Jag ska träffa henne.
Helene måste bara få lugna ned sig lite.
-Åh, pappa... -Hör du...
Du vet ju hur det kan vara.
Förlåt, jag började plötsligt må lite...
-Alice... -Ursäkta mig.
-Vad gör du här? -Jag har mat med mig.
Du vet hur viktig sömnen är för mig.
Jag måste prata med dig.
-Emmett är min vän. -Jag är ledsen.
Jag har dulce de leche-glass.
Jag älskar dig mer än de flesta. Förutom Tyler, Rob och min mamma.
Men jag börjar tycka illa om dig...
...och det är oförlåtligt.
Jag måste ta en paus från dig.
-Boken, då? -Dra åt helvete, Alice.
Vet du vad? Kan vi strunta i det?
-Vad är det? -Jag är väldigt trött.
Nej, jag skulle inte tro det.
Okej.
-Vi gjorde saker. -Saker?
-Fick ni till det? -Ja.
Var det underbart?
Det ska vara underbart. Var det det?
Berätta om det. Berätta hur det var.
Fick han dig att komma?
Jag vill få dig att komma.
Jag vill vara den första som får dig att komma.
Se på mig.
Blunda inte. Öppna ögonen.
Blunda inte, det är inte så vi gör.
Se på mig.
Det är bara nåt jag gör.
Jag ser den där blicken hos nån kille, som att han vill ha mig.
Det får mig att känna mig verklig på nåt sätt.
Jag vill ju ha dig.
Jag vet.
-Och? -Och det går över.
Jag börjar undra vad det är för fel på killen. Hittar han ingen bättre?
Det är outhärdligt sorgligt.
Jag vet.
Men det kan jag nog göra.
Ja.
Hej! Ge mig en kram.
-Jag har fått en slang! -Ett bakhåll.
-Var är hjälmen? Jag måste ha skydd. -Varsågod.
-Jag kan inte vara utan dig längre. -Med vänner som du...
Var försiktig!
Om inte ens du står ut med mig måste jag nog göra nåt åt saken.
Ja, det är nog bäst.
Tant Alice, nödläge! Du brinner!
-Gör jag?! -Ropa på hjälp!
Hjälp.
Hej, jag heter Alice Harvey. Jag ringer från People For the People-
-och jag ringer för att det här är ett sånt viktigt val, och det...
Hallå?
Du kom! Kom in.
Trevligt att träffas. Tack för att ni kom.
Ta en liten paus och lägg ifrån er telefonerna.
Emmett Grant är vår grundare. Det är hans förtjänst att vi är här.
Nej, det är er egen förtjänst. Se er omkring.
Jag glömde tacka vår värdinna. -Tack.
Har ni sett er omkring? Ett rum fullt av människor.
Vi bad er om hjälp, och i kväll ber ni andra om hjälp.
Och med lite tur så kryssar de i rätt ruta på valdagen-
-och tillsammans kan vi kanske förändra det politiska landskapet.
Så snälla, fortsätt be om hjälp. Tack.
-Grymt. Bra tal. -Du borde ha sagt nåt.
-Jag älskar er båda två. -Fem minuter.
-Hur kunde du utnyttja det här? -Det där var inte rättvist.
-Jag ville hjälpa dig. -Fortsätt.
-Emmett... -Handlingar får konsekvenser.
-Vi måste gå. -Jag ber om hjälp.
Jag måste gå.
100 anledningar att förlåta mig
1. När du säger vad du tycker vill jag också göra det.
Så snälla, fortsätt be om hjälp.
-Vad vill du ha? -Jag börjar med ruccolasalladen.
-Nej, du borde prova ankan. -Och sen tar jag filén.
Nej, ge henne ankan. -Milan, vill du berätta för dem?
-Det är din förtjänst. -Skitsnack.
Förbeställningarna för "Waking Eyes" är otroliga. Kanske en bästsäljare!
-Du är ett geni. -Det är din marknadsföringsavdelning.
-Okej, vi är genier allihopa. -Skicka brödet, tack.
Sylvio är bra, men han måste ha nåt bra att sälja.
-Kan du skicka brödet? -Kan ni sluta slicka varandras rövar?
Måste du vara så grov? Jag är bara glad.
-Inte för att du vet hur det känns. -Jag undrar varför.
Jag tar nog filén ändå.
Okej, vännen. Anka till mig, och spenat vid sidan om.
Kan nån förklara vad alla gillar med den där killen-
-i den där filmen... Den där som vann för bästa film.
För att jag är redo att växa upp.
För att morgonkaffet inte är sig likt utan dig.
För att jag läser varenda sida av A-delen.
Jag kan buda över ett exemplar i dag. Ja, jag kan vänta.
Hej. Ett ögonblick.-Jag skickar över den direkt. Tack.
Min agent sa att du gav honom min bok.
Jag vet inte om du ska tacka mig för det.
Jag skrev på nåt nytt innan allt det här hände, och...
...jag vill gärna att du tar en titt. Det är det första kapitlet.
-Jättegärna. -Strålande.
För att jag började återvinna.
För att du fick mig att se saker i ett annat ljus.
För att jag lovar att ignorera rösten i mitt huvud.
För att Sadie älskar Emmett och Emmett älskar Tyler-
-och Tyler älskar Alice och Alice älskar Sadie.
Ja, Greenstreet kommer. Toppen. Hur många blir ni?
Okej, tack.
-Alice. -Han är nog snart klar.
Får jag bjuda dig på lunch?
Varför det?
Ursäkta. Direkt från tryckeriet. En till dig och en till dig.
Med den nya dedikationen. Kom in.
Hon hemsöker mig ännu, spöklikt
Alice rör sig rent unikt, osedd, utan publik
Milan Daneker läser ur sin nya roman "Waking Eyes".
Mr Daneker.
Tack, Martin.
Ursäkta.
Hennes alldeles för tunga bokväska gjorde hennes hållning hopsjunken.
Hon smällde tuggummit vildsint, som ett slags försvarslinje.
Men hennes ögon ropade till mig.
"Älska mig. Snälla, älska mig!"
"Lite ensam", sa hon.
Min mamma vet inte vem jag är längre. Kanske visste hon aldrig det.
Hon skred fram i en graciös pas de deux, hatets dans.
Hon var liten, nästan osynlig för dem. Det skulle hon alltid vara.
Hennes ögon blev större och större, och slutligen kom hon.
Hennes ögon uttryckte överraskning...
...njutning och outsäglig sorgsenhet.
Alice?
Alice, vad är det?
Jag måste berätta en sak.
-Underbart. Du är en naturbegåvning. -Jag var livrädd.
-Du var strålande. -Det gick jättebra.
-New York Review of Books var där. -Hon var intressant.
-Hon åt ur handen på dig! -Ben.
Alice...
Din mor berättade vad du sa.
-Jag var tvungen. -Jag sa att det inte var sant.
-Va? -Var det inte sant?
Nej. Han sa att det var förståeligt.
Du kanske missuppfattade vissa saker.
-Var det så, Alice? -Du önskade nog att det var så.
-Stanna bilen. -Det är bara naturligt att känna så.
-Jag är smickrad. -Han använde detaljer ur ditt liv.
-Författare är som skator. -För att ge karaktärerna liv.
-Stanna bilen! -Alice... Alice!
Vad gör du här? Mår du bra?
Alice?
Mår du bra?
Snälla...
-Det är... -Den nya boken?
-Vems liv annekterade du nu? -Ingens.
Bara lite småsaker här och där.
Ja...
Det var så länge sen.
Vadå?
Vad var så länge sen?
Konkreta detaljer. Konkreta detaljer gör det verkligt.
I den åldern blir små saker väldigt stora.
Dina varma, tunga armar om mig.
Den rökiga smaken av din tunga i min mun.
-Jag hjälpte dig. -Ditt stånd mot mitt lår.
Inget hände ju. Och du verkade gilla det.
Du var en av få människor som faktiskt verkade se mig.
Som fick mig att känna mig viktig. Du utnyttjade mig.
Du övergav mig. Du fick mig att känna mig värdelös igen.
Inte alls. Det är en underbar karaktär.
Jag vet, och jag har levt i hennes skugga i femton år.
Hej då, Milan.
-Emmett. -Vad är det?
Kom hit.
-Har Jeff klantat till det igen? -Jag fick en Google-underrättelse.
...skrämmer skiten ut dem, även när vi förlorar.
Så snälla, fortsätt be om hjälp.
För att jag är redo att växa upp.
För att jag inte slutar ringa.
För att jag älskar dig.
-Mina herrar. Var är Alice? -Jag vet inte.-Sadie?
-Var är Alice? -Hon hade bättre saker för sig.
-Vem är du? -Hennes bästa vän.
Är ni redo att läsa, mr Daneker? Den här vägen.
En gammal kvinna med skägg släppte in mig.
-Mrs Rayburn. -Jaha.
Emmett!
Förlåt att jag sårade dig.
Tack.
Jag kan inte ta mig an hela världen, men jag tror att jag kan komma ihåg-
-att tänka på en annan person.
Jaså?
Och jag vill att det är du.
Jag ska tänka på saken.
Okej...
Nummer hundra var riktigt bra.
Det är väl du som är flickan i boken?
Inte längre.
.:: Först på www.hounddawgs.org ::.
Översättning: Mattias R. Andersson www.btistudios.com